Autor: Danuschka (danuschka1[zavinac]centrum.cz)	Stáhnuto ze serveru: http://www.cesky-jazyk.cz

WOLFGANG AMADEUS MOZART
(životopis)

Wolfgang Amadeus Mozart byl jeden z největších hudebníků všech dob, ke kterému není snadné najít rovného. Často se o něm mluví jako o hudebním géniovi, ale přesto o něm víme tak málo a i to, co víme je obklopeno záhadami. 
Narodil se 27. ledna roku 1756 v Salcburku. Pokřtěn byl několika jmény: Johann Chrysostom Wolfgang Theophilus Mozart, ale později si své jméno zkrátil na Wolfgang Amadeus Mozart. Byl jedním ze dvou přeživších dětí Leopolda Mozarta, skladatele a 
hudebníka, který do svého syna vložil všechny své sny a ambice. Wolfgang už ve třech letech začal hrát na klavír, v pěti složil svou první skladbičku a v šesti hrál na housle a cembalo. Jeho otec s ním procestoval téměř celou Evropu, hudebně ho vzdělával a jeho talent dokázal obratně zpeněžit. Vystupoval nejen před slavnými osobami, ale i u královského dvora. Ve čtrnácti měl za sebou už řadu symfonií a sonát a napsal první vážnější operu Mitridate, kterou sám v Miláně řídil. 
Když Mozart dospěl, šlechta se od něho začala odvracet. Podnikl několik cest do Itálie, Německa a Francie, aby našel vhodné angažmá a vydělal nějaké peníze. Všude byl odmítnut, a tak se vrátil do Salcburku a dal se do služeb arcibiskupa. Protože ho hraní a skládání pro církev příliš nebavilo, začal urážet duchovenstvo. Arcibiskup ho za jeho chování ze svých služeb propustil. Na takovou situaci pětadvacetiletý Mozart čekal a roku 1781 zamířil do Vídně, kde se živil z honorářů za příležitostné skladby a vyučováním ve šlechtických rodinách. Napsal proslulou operu Únos ze sereilu, kterou císař Josef II. Ohodnotil slovy: „Hudba obsahuje příliš mnoho not.“ Jeho kariéra vzkvétala. V roce 1782 se rozhodl pro sňatek s Constanzií Weberovou a v roce 1784 se stal členem zednářské lóže. 
Vystupoval několikrát v Praze, kde si jeho hudbu oblíbili, a přesto se chtěl za každou cenu uchytit ve Vídni, která jeho hudbu nijak zvlášť nezbožňovala. Tamní dvorní skladatelé se cítili být Mozartovým nadáním ohroženi, a proto mu škodili, jak nejvíce mohli. V roce 1786 zkomponoval další proslulou operu Figarova svatba, která měla v Praze nevídaný úspěch. Hned na to dostal zákazku od impresária Bondiniho, aby pro Prahu složil původní operu. V té době umíral jeho otec, s kterým ho přece pojily pevné svazky, a musel se vyrovnat i se smrtí svých dvou sotva narozených synů. V těchto chvílích vzniká jeho triumfální dílo – Don Giovanni (1787). Děj má neuvěřitelný spád a dramatičnost, postavy jsou komplikované, hudba graduje od nejjednoduších popěvků až ke strhujícímu finále. Praha přijala tuto „operu všech oper“ s nadšením. 
Třebaže mohl v Praze zůstat, ve Vídni se cítil doma. Za práci však dostává méně peněz, začíná se zadlužovat a ve snaze zahnat černé myšlenky na dluhy a bídu zkomponuje v roce 1789 další operu Cosi fan tutte, která stejně jako Don Giovanni nemá ve Vídni velký úspěch. 
Pak přišel pro Mozarta osudný rok 1791. Tajemný muž mu nabídl slušný obnos za rekviem a Mozart s nadšením přijal (Pravá identita muže byla odhalena až v roce 1964. Byl to hrabě von Walsegg-Stuppach, kterému umřela žena pro niž chtěl rekviem ,které si chtěl přivlastnit.). To už však nedopsal. V květnu toho roku začal pracovat na opeře Kouzelná flétna. V té době se cítil ještě celkem zdráv, ale v červnu si začal stěžovat na bolesti v bederní krajině. V záři přijel i se svou manželkou do Prahy a zúčastnil se opery La Clemenza di Tito. V té době napsal dopis svému příteli do Londýna, ve kterém uvedl: „Hlava se mi motá, držím se na nohou jen s námahou. Cítím, že moje hodiny jsou sečteny.“ Mozart, jakoby tušil, že se blíží jeho konec, tvořil jednu skladbu za druhou. V listopadu se jeho zdravotní stav ještě zhoršil. Měl křeče žaludku a často i klamné představy, při nichž upadal do prudkého pláče. Od 20.listopadu již neopustil lůžko. Objevili se otoky horních a dolních končetin, často přicházela zimnice a zvracení. 3. prosince provedl lékař pouštění žilou a 5. prosince 1791 v 0:50 hodin W. A. Mozart zemřel. Lékař, který ho léčil, příčinu smrti neuvedl a pitva také nebyla provedena. 
Těžko si představíme úděsnější situaci. Tělo možná největšího hudebníka všech dob leží na voze taženém koňmi poloprázdnými vídeňskými ulicemi. Doprovází ho jen nejbližší a Antonio Salieri, který byl považován za Mozartova vraha, ale i ti ho doprovodili jen ke 

vchodu hřbitova. Tam už je tělo vhozeno zcela bez ceromonií a bez loučení na neznámé místo do chudinského hrobu. 
S přihlédnutím k těmto údajům se dnes soudí, že příčinou smrti byl mor. Dokonce byla vyslovena domněnka, že Mozart byl násilně otráven. Podezření padlo jednak na manželku, nežili v poslední době ve šťastném manželství, dále na zednářskou lóži, jejíž tajemství prozradil operou Kouzelná flétna, a podezřelým se stal i Antonio Salieri, který prý Mozartovi záviděl umělecké úspěchy. O něm se povídá, že byl v posledních letech svého manželství duševně nemocný a před smrtí si výčítal, že Mozartovi podal smrtelný jed. Je možné, že za to může i ustavičné podezírání Salieriho, které u něj mohlo způsobit duševní poruchu a přisvojování si pocitu viny za něco, co nespáchal. 
A tak dodnes zůstává příčina Mozartovy předčasné smrti nevyřešeným historiským tajemstvím