Autor: Frafra (lucie.cz@post.cz)	Server: http://ceskyjazyk.zde.cz

DOBRODRUŽNÁ LITERATURA

Žánr dobrodružné literatury: 
Tématem dobrodružné literatury je řetězec velkých nesnází nepředvídaných ohrožení, kterým hrdina vyprávění čelí a uniká. Jeho činy se obyčejně vyvíjí v extrémní podobě, ve výjimečných podmínkách, a jsou na samé hranici pravděpodobnosti a lidských možností. Vzájemné spojení mezi událostmi bývá často volné, jedno nebezpečí se vynoří, hrdina je překoná, ale objeví se nebezpečí další atd., ale každá situace, se kterou se hrdina vyrovnává, by se mohla snadno osamostatnit. Hlavním spojujícím článkem je hrdinova postava a cíl, ke kterému směřuje a kterého dosáhne. Z dobrodružství by se však některá mohla vypustit a jiná zase vsunout, aniž by byla základní idea – cesta za určitým cílem a její překážky – postižena a aniž by byla porušena pravidla žánru. To je výrazný rozdíl proti detektivce, kde musí být mezi událostmi pevná a logická vazba, proti psychologickému románu, kde se autor zaměřuje na analýzu duševních stavů hrdiny a vývoje jeho psychiky a proti hororu, kde stojí v popředí snaha vyvolat pocit hrůzy nebo metafyzického zla. Těžiště dobrodružného žánru není tedy v látce samé, ale v postoji, jaký k ní autor zaujímá. Tento postoj je prastarý: ve středověku byla dobrodružnost neodmyslitelná od rytířských románů, dobrodružství je námětem lidových pohádek a mnoha pověstí atd. Není zde však přímá návaznost k dnešní dobrodružné literatuře. Je to podmíněno společensky, protože hrdina literatury vyjadřující postoje aristokracie stejně jako hrdina folklórní tvorby byl cizí rostoucímu měšťanstvu. V dnešní dobrodružné literatuře se sice objevují některé tradiční motivy a situace, ale v jiných kontextech a na jiné úrovni. Například místo draka vystupuje rafinovaný nepřítel, který sice nemá nadpřirozené vlastnosti, ale je silný, má nové druhy zbraní, má konexe atd. Místo pohádkové princezny nastupuje reálně zobrazená postava ženy z dnešního světa, která je ovšem stejně krásná, ale postupně ztrácí princezninu cudnost, a někdy přejímá dokonce funkci pohádkové čarodějnice. Vlastní rozvoj dobrodružné literatury, jak ji chápeme dnes, začíná až v 19.stol. a je souběžný s rozvojem literatury kriminální a detektivní. 

Poetika dobrodružného románu: 
Klasická dobrodružná próza má svoje zákonitosti, které můžeme zredukovat na několik zásadních znaků.
1. dobrodružná próza je žánr epický, vysloveně syžetový, s dramaticky akcentovanou fabulí
2. příběh není hlouběji psychologicky motivovaný a není zasazený do složitějšího společenského rámce. 
3. prostředí, ve kterém se příběh odehrává, je většinou mimo civilizaci a má exotický charakter. 
4. postavy mají často černo-bílé charaktery, hrdina je fyzicky i psychicky redukovaný na některé základní povahové črty – kladné. 
5. děj má svoji gradaci, která je jen zřídka přerušovaná vsunutými dějovými vrstvami, lyrickými vsuvkami apod. 
6. prostředky na akceleraci ději a vyvolání napětí se často opakují: moment překvapení, zvraty, záměna osob apod. 
7. vázání jednotlivých motivů, ze kterých se skládá výstavba textu v kapitole, je postupné. Každá kapitola je uzavřeným celkem a často může existovat jako samostatná povídka. 
8. na konci každého příběhu je pointa, vyvrcholení, které je ale i náznakem dalších příběhů. 

Vývoj dobrodružného románu: 
Dobrodružná literatura souvisí už se starodávnými eposy a mýty. Například fabule řeckých bájí je komponovaná dobrodružně a její hlavní charakteristickou črtou je prudce se stupňující děj. Už Homérova Odyssea je příkladem díla, jehož kompozice je postavená na základě dobrodružně spojených epizod. 
V podstatě můžeme říci, že první skutečně dobrodružnou literaturou je dobrodružno-cestopisný epos, jehož úlohou bylo zobrazit příhody cestovatelů. Ve francouzské literatuře má tento typ prózy svůj původ v raném období kurtoazní literatury. 
Dobrodružná literatura se ve svém vývoji štěpí na několik tematicky vyhraněných odrůd, které se pociťují jako samostatné žánry. Mezi hlavní typy patří dobrodružství odehrávající se v exotickém prostředí (typ cestovatelský a objevitelský), vyprávění z minulosti, nejčastěji zobrazující pionýrské doby USA (typ historický) a dobrodružství vyzvědačů. K uvedeným typům se druží také horor. 
V nejdelším časovém rozpětí můžeme sledovat dobrodružství spjatá s exotickým prostředím. Nejprve se objevuje román o námořnících a jejich dobrodružstvích, mezi které patří i osudy ztroskotanců, kteří bojují v osamělosti o svůj život. První a nejznámější z nich je román o Robinsonu Crusoe z počátku 18.stol., který byl napodobován až do konce 18.stol. Žánr námořního románu inicioval E. Sue, fantastickou podobu představuje E.A.Poe, ale jako žánr ustavil námořní román Pierre Loti, který idealizuje primitivní život exotických národů, Joseph Conrad a Robert Luis Stevenson. V jejich díle se už stýká román námořnický s vypravováním o exotických prostředích, ve kterých prožívají dobrodružství buď utečenci před civilizací setkávající se s domorodci, nebo cestovatelé, kteří se vypravili do vzdálených končin za dobrodružstvím. Tak vstupují do literatury dobrodružství v Africe, v indické džungli a zejména v Severní Americe. 
Nejvýraznější podoby nabývají vypravování z amerického Divokého západu. Z počátku jde o historie z doby jeho obsazování a dobývání a hrdinové jsou majitelé rančů a jejich kovbojové, ale také šerifové, zlatokopové a pracovníci na pacifické dráze, ze kterých se vyvíjejí „zálesáci“ Karla Maye. Uplatňuje se zde také indiánský živel, na který poukázal už James Fenimore Cooper zejména románem Poslední Mohykán. 
V naší literatuře měly kovbojky největší oblibu v meziválečné době a ještě za okupace, dnes ale už odumřely. Také dobrodružství cestovatele je dnes produktivní vlastně jen v oblasti sci-fi, kde jde ovšem o cesty do vesmíru nebo jiného času, ať už do budoucnosti, nebo do minulosti. Na přitažlivosti ztratila také dobrodružství cestovatelů. Exotismus však zcela nevymizel, ale přesunul se do špionážního románu, který se jeví z hlediska dobrodružných žánrů jako nejproduktivnější a z hlediska vývojového jako nejmladší. 

Funkce dobrodružného románu: 
Dobrodružná literatura se řadí mezi tzv. zábavnou nebo oddychovou literaturu. 
- Rozvíjí fantazii mladého člověka, obohacuje jeho představivost. 
- Je přechodem od méně náročné literatury k náročnější. 
- Prostřednictvím oblíbených hrdinů upevňuje v mladém čtenáři určité mravní postoje, které jsou jednoznačně kladné. 
- Zahrnuje také určitou sumu poznatků.